Tiksliai nepamenu ar esu valgęs karkos iki savo pirmos ir labai įsimintinos pažinties su ja. Jeigu ir teko tai jokiu būdu nebuvo KARKA, o tik karka. Tačiau po pažinties kiekvienas mūsų susitikimas jau būdavo įpatingas. Kiek pamenu man tada buvo maždaug 16 metų, su tėvu lankėmės pas draugus tuometinėje VDR ir buvome pakviesti į kažkokią kaimiško stiliaus užeigą. Visi užsisakinėjo kas BBQ, kas schweinkotletą (karbonadas), mes su tėvu paklausėme kas labiau tiktų prie alaus, mums parodė kažkokį tai pavadinimą meniu. Draugų pasiklausėme kas tai yra, jie atsakė schweinebeine. Supratę kad užsisakę gautume po virtą kiaulės koją buvome labai patenkinti, užsisakėme po vieną tą jų schweinebeine ir alaus. Padvėjas keistai į mus pažiūrėjo ir pasitikslino: jums po vieną kiekvienam?. Kadangi nebuvome labai alkani atsakėme: taip, po vieną turėtų užtekti. Na visų pirma atnešė maistą draugams, mes su tėvu dar pasišaipėme iš jų, nes porcijos buvo kur kas didesnės negu pas HBH Juozą (tuomet kai jis buvo tik atsidaręs). Ramiai gurkšnodami savo alų pastebėjome kaip du padavėjai atneša po didžiulę lėkštę, kurioje pūpso po kalną mėsos, jau nekalbant apie bulves, ir karštus raugintus kopūstus. Ir tie mėsos kalnai pasuko į mūsų pusę... Turbūt instinktyviai vienu metu su tėvu atsisukome ir pažvelgėme sau už nugarų, kas čia galėjo užsisakyti šitiek maisto. Už mūsų nieko nebuvo ir supratome: čia pareina mūsų kiaulės kojos. Taip tai buvo ji , jos didenybė KARKA. Kadangi trauktis nebuvo kur teko valgyti. Nenorėdami užtraukti gėdos mūsų šaliai ir nenorėdami kad vokiečiai paskui sakytųjog lietuviai nemoka normaliai pavalgyti pasiryžome suvalgyti viską. Galiu paskyti buvo labai skanu. Veiksmas truko apie 6 valandas, tėvas leido man užsisakyti dar 2 alaus, nors tuo metu leisdavo tik 1 per kartą
![Smile :)](./images/smilies/icon_smile.gif)